Ilmeisesti tapahtunutta:
Minä olen kuollut! Sinä tapoit minut.
- Sinä tapoit minut! - Enkä tappanut.
Tapoitpa.
Pakko sanoa, aika ikävä temppu!
Oletko sinä edes sinä? Vai onko tuo pelkkä naamari?
Olemme ansassa.
Auta minua. Olen kuin lemmikki tai huonekasvi.
Voitko puhua hänelle ja hommata minut vapaaksi?
Mitä sinä tekisit uudella elämällä ja keholla?
Repisin elämästä kaiken irti.
Entä sen jälkeen?
PITÄKÄÄ KÄDET AINA NÄKYVISSÄ EI FYYSISTÄ KONTAKTIA
Tiedotus uudesta oireesta: selittämätön alakuloisuus.
Muutokset todellisuuden luonteessa voivat olla merkki hyökkäyksestä...
Pelottava huone.
Käsi.
- Miksi? - Anna kätesi.
Auts.
Nimesi?
Missä David on? Haluaisin puhua hänelle.
- Tuolla se lukee. - Kerro nimesi.
Eihän sinulla olisi bentsoja?
Piriä? Ilokaasua? Korjauslakkaa?
Eikö mitään?
Lenny Busker.
Onko Lenny virallinen nimesi?
Lenore.
Isomummon mukaan.
Hän oli aika pirun kova muija.
Sanotaan vaikka niin.
Mitä näet tässä?
Kortin.
Mitä kortissa on?
Ei mitään. Se on tyhjä.
Kumoatteko te jotenkin painovoiman?
Mitä nyt näkyy?
Haluan vain auttaa.
Minä olin sellainen panttivanki.
Hänen panttivankinsa.
Minua käytettiin kuin nukkea.
- Onnellinen loppu. Pääsin pakoon. - Miten?
Olit tietoisuus vailla fyysistä muotoa.
Nyt olet elävä, verta vuotava olento.
Herää kysymys: miten se on mahdollista?
Isomummoni tykkäsi Rondo-sitruunalimsasta.
Tai oikeastaan -
votkasta Rondo-tölkissä.
Hän oli kuin kello, joka näytti aina viittä.
Hän ei juonut ennen viittä, mutta kello oli aina viisi.
Kävin hänen luonaan joka päivä koulun jälkeen.
Hänelle se oli happy hour. Happy hour...
Katsoimme -
piirrettyjä ja joimme Rondo-sitruunalimsaa.
Olin 9-vuotias.
Oletko sinä Varjokuningas?
Asuin kahdestaan äidin kanssa.
Avioero. Äiti halusi ison perheen,
mutta kohtu irtosi, kun minä synnyin.
Ja lisäksi isäni -
lähinnä katseli netistä, kun mustat tyypit naivat pikkutyttöjä.
Tuleeko David pian? Minulla on hänelle asiaa.
Syvällä tämän rakennuksen alla on tiloja, joihin hylätään ihmisiä.
Pidä se mielessä.
Farouk tietää, minne munkit kätkivät ruumiin.
Aavikko, joka oli ennen laakso. Hän tietää.
- Miksi sinä tulit tänne? - Minähän sanoin. Olen uhri!
Muistatko? Lenny-raukka, jonka isomummi juotti känniin -
9-vuotiaana. Ja sitten vasta tapahtuikin outoja!
- Oletko nyt kuivilla? - Minut tungettiin seinän sisään!
Oletko kuivilla?
Tiedätkö millaista se on? Perse ja tissit eri huoneissa!
Hän vohki mieleni ja pakotti tekemään juttuja!
- En ole paha ihminen! - Sinut on pidätetty 13 kertaa.
No joo,
mutta on pahoja juttuja ja tosi pahoja juttuja.
Minä vain sekoilin saadakseni rahaa kamaan.
Joskus piti heittää tiili ikkunasta tai luvata jollekulle suihinotto.
Sitten parittaja ilmestyy paikalle leluaseen kanssa.
Uhri anoo armoa höpisten perheestään...
Se oli liiketoimintaa! En ole paha ihminen.
Kenen tuo keho on?
Saisinko puhua Davidin kanssa?
Maailmanloppu lähestyy. Aika käy vähiin.
Ole kiltti!
Pitääkö minun koskea siihen?
- Siihen ruumiiseen? - Pelottaako?
Ei minua pelota. Puku on vain uusi. Ja vaalea.
Se on kashmiria.
Tässä iässä tajuaa, ettei kyse ole konkretiasta.
Juuri se tässä on niin kaunista.
Kaunis ajatus. Nerokas.
Mitä maailmankaikkeus olisi ilman jokaista auringonnousua?
Ei jumalia arvioida matematiikan, vaan runouden kautta.
Mietin vain käytännön asioita. Onko ruumis mausoleumissa?
Arkussa mullan alla? Kultaisessa sarkofagissa?
Kyllä siellä maata on.
Multaa.
Ötököitä, koppakuoriaisia...
- Luut ovat yhä tahmaisia. - Eikä!
Joudumme kaivuuhommiin, mutta palkintona saamme -
ainutlaatuisen ja epätodellisen auringonnousun.
Kaikki on tuntunut epätodelliselta jo pitkään.
Ei tuosta tule mitään.
Minä voin jatkaa.
Avaa se.
Siinä hän on.
Laite.
Paetkaa...
Paljonko tarvitaan?
Mahdollisimman vähän.
Puhumme käsitteistä mennyt, nykyinen ja tuleva.
Menneisyys on kaikki tapahtunut. Tulevaisuus on kaikki tapahtuva.
Mutta mikä nykyhetki on?
Laitetaan aurinko nousemaan!
Mietitään vaikka valoa, valonnopeutta.
Oli esine miten lähellä tahansa, kuvan kulku silmään vie aikaa.
Otetaan esimerkiksi lasini.
Näytän niitä sinulle. Kuvan kulku silmääsi vie aikaa.
Signaalin kulku aivoihisi -
ja varsinkin sen käsittely informaatioksi vie myös aikaa.
Kyse on vain nanosekunneista, mutta se ei tapahdu nyt.
Teoriani mukaan nykyhetkeä ei ole olemassakaan.
On vain menneisyys ja tulevaisuus.
Mutta minkä menneisyys ja minkä tulevaisuus?
Saanko katsoa niitä?
- Sinä siis muistat kaiken. - Niin.
- Minkä väriset silmäni ovat? - Ruskeat.
Väärin.
Ne olivat ruskeat vanhassa kehossasi.
- Kenen keho tuo on? - Mieti mieluummin Faroukin kehoa.
Löydettyään sen hän tulee meidän peräämme.
- Meidän? - Niin, meidän.
Olen teidän puolellanne, yksi hyviksistä.
Paha Lenny oli pelkkää esitystä hänen vuokseen.
- Mitä sitten esität nyt? - En mitään.
Älä liiku. Tämä saattaa sattua.
Jokin on vialla.
Tarjoaisit edes ensin drinkin.
Keltainen, punainen, alfa. Oranssi, puuma, yhdeksän...
KUUDES LUKU - SALALIITTO
Oletko koskaan nähnyt hahmoa pilvessä?
Tai kasvoja puun kaarnassa?
Jeesus ilmestyy säännöllisin väliajoin paahtoleipäpalaan.
Vai ilmestyykö sittenkään?
OMG, IHAN OIKEASTI JEESUS NÄETKÖ HÄNET?
SE ON LEIPÄPALA. VARMASTI HÄN.
Ihminen on eläin, joka etsii toistuvia kuvioita.
Tuhansien vuosien ajan selvisimme hengissä juuri siksi.
Havaitsimme luonnossa piiloutuvat pedot.
Vuosisatoja myöhemmin etsimme yhä toistuvia kuvioita.
Etsimme kasvoja pilvistä kuin hengenhädässä.
Uskomme toistuviin kuvioihin niin kovasti,
että hylkäämme yksityiskohdat, jotka eivät sovi kokonaiskuvaan.
Siinä missä pessimisti näkee kaikkialla vaaraa,
optimisti näkee ystävyyttä.
Siksi kohdatessamme sattumia tulkitsemme ne usein -
salaliitoiksi.
Noin. Sukellusvene.
Vaivaako tämä sinua, moraalisesti?
Moraalisesti...
Aivan, moraali.
Auto koostuu elektroneista, jotka olivat joskus osa tähteä.
Tähti räjähti miljardeja vuosia sitten.
Samalla se saattoi tuhota kaiken elämän sadoilta planeetoilta.
Tai sitten ei.
Jos ne samat atomit pitävät nyt tätä autoa kasassa,
ajatus elämästä ja kuolemasta saattaa olla hävytön.
Tai ei ehkä hävytön, mutta turha.
- Mistä me oikein puhuimmekaan? - Moraalista.
Ihmisten tappamisesta.
Ei kaltaistemme,
sillä me emme ole ihmisiä.
Me olemme kuten leijona.
Ei leijona murehdi kauriin tappamisen moraalia -
tai rukoilijasirkka kolibrin tappamisen moraalia.
Me olemme homo supérieur.
Melanie...
Huomaathan.
Moraali ei ole mikään ongelma.
Tapan sinut vielä.
Viimeinkin.
Arvaa mitä tajusin?
En tiennyt, mitä aito hiljaisuus on,
ennen kuin Farouk lähti päästäni.
Nyt kuulen ilman liikkeen huoneessa -
ja sydämeni sykkeen.
- Mikä isomummosi nimi oli? - Lenore. Kuten minunkin.
Ja jos tarjoaisin sinulle nyt Rondo-sitruunalimsaa...?
Kieli tuntuu heti tahmealta.
- Tapailitko koskaan miehiä? - Totta kai.
Lukiossa oli yksi poika.
- Jordan Balish. Juttu kesti viikon. - Miksi?
Jos hän aikoi työntää minuun jotain kovaa, olisin tehnyt samoin.
Mansikkalaku.
Autat vieläkin Varjokuningasta.
Lenny. Luen ajatuksesi.
En ole auttamatta häntä, mutta ajatus ei ollut minun.
Vannon sen! Hän laittoi hämähäkkejä aivoihini!
Valitettavasti en erota ajatuksianne toisistaan.
Mistä tiedän, valehteletko?
Osa muistoistani...
Varastin äitini shekkikirjan ja hänen sosiaaliturvatunnuksensa.
Otin lainoja hänen nimissään.
- Tapahtuiko niin todella? - Keskity. Missä Faroukin ruumis on?
En tiedä. Minun piti vain kertoa, että hän löysi sen.
Miksi?
Noin. Hän ei pääse käsiksi sinuun. Suojelen sinua.
Ei sillä ole väliä. En tiedä mitään.
Senseillä oli salaisuutensa. Hän kätki ne minulta ja Oliverilta.
Hän piti meitä lokeroissa, kuin ruumishuoneella.
Otti esiin sieltä leikkiäkseen.
Näimme vain sen, mitä hän näytti meille.
Miksi sitten olet täällä?
Koska minulla oli ikävä sinua.
Älä nyt.
Etkö muista Clockworksiä? David ja Lenny? Vanhat hyvät ajat.
Olimme kuin paita ja peppu.
Tiedän että hän lähetti minut, mutta tulin myös siksi.
Lenny... Miten sinä voit olla olemassa?
- Sanopa se. Hän on kuin jumala. - Hän on mutantti, ei jumala.
Mitä?
Kenen keho tuo on?
En tiedä.
Minähän kerroin. Olin lokerossani. Sitten heräsin.
- Heräsit - En valehtele. Olin tyhjässä tilassa.
Sitten hän katsoi minua peilistä.
- Sinisillä silmillään. - Niin. Outo juttu.
Sanoit aiemmin, että tappaisit minut.
Olet ollut auringossa liian kauan.
Olen voimakkaampi kuin sinä.
Kenties.
Ehkä olen löytänyt heikkoutesi.
Vai että heikkouteni...
Kerro ihmeessä.
Ymmärrät kun isken. Kun on jo liian myöhäistä.
Miten hauskaa!
- Saisinko edes vihjeen? - Saat.
Vihjeesi on yksinkertainen matemaattinen kysymys.
- Paljonko on yksi plus yksi? - Kaksi!
Väärin.
Olet todella ovela.
Mennään. Työ kutsuu.
Et valehtele. Et tiedä, miten päädyit tänne.
Minähän kerroin. Minä vain heräsin.
En ymmärrä. Miksi hän antoi sinulle kehon ja lähetti tänne?
Tiedän vain, että hänellä on suunnitelmansa.
Paljon onnea vaan Paljon onnea, David
Paljon onnea vaan...
- Miten päivä meni? - Kelvosti.
Donitseja myytiin, ajokilometrejä kertyi.
Näin taas sitä unta. Tällä kertaa päiväsaikaan.
- Otitko nokoset? - Mitä?
Otin.
Kori oli nurin kurin.
Sillä oli vaatteita yllä.
Unessani minulla oli viikset.
Hurmaavaa.
Ja puheeni oli kuin musiikkia.
Mitä oikein sanoinkaan?
Nyt olemme tämä
Kone joka vuotaa verta
Järjestävä periaate
Kulta?
Ei kai mitään.
Kerro.
Tuntuuko sinusta koskaan siltä, että jotain pahaa tapahtuu?
Tai että sitä ei ole vielä tapahtunut?
Tunteelle on jokin sanakin...
Kammo.
Missä vartijat ovat?
- Odota tässä. - Ben?
Ben? Kuka ovella on?
Paljon onnea vaan Paljon onnea vaan
Paljon onnea...
Oliver?
Mitä vanhalle keholleni tehtiin? Sille joka jäi seinään?
- Se haudattiin. - Minne?
Aavikolle.
- Ehkä... - Mitä?
Ehkä Farouk ei löytänytkään omaa ruumistaan.
Hän taisi löytää minun ruumiini.
Hyviä uutisia. Veljesi on palannut.
David?
Vien sinut hänen luokseen.
Hienoa. Haen vain takkini.
- Mitä sinä oikein teet? - Etsin veistosta kivilohkareesta.
Ei!
Ja aurinko nousee.
- Ei! Päästäkää minut pois! - Mitä nyt tapahtuu?
Päästäkää minut pois!
Etsin sinut käsiini.
Suomennos: Jouni Luoma